PŮVODNÍ ANIME SERIÁL NETFLIX
NOVÝ UČITEL S VÝRAZNÝM OBLIČEJEM
ZPÁTKY DO ŠKOLY
- Jsme rádi, že jste tady, pane Iguči. - Děkuji. Co je?
- Děláte si ze mě legraci? - Ne, ani v nejmenším.
- Tak tedy dobře. Hodně štěstí. - Děkuji. Uvidíme se později.
Je v pořádku?
Ano, na minulé škole se těšil skvělé pověsti.
Byl pověstný svou starostlivostí, pílí a pečlivostí.
Je to třída 2-3. Doufám, že budou vstřícní.
- Jen... - Ne, je to moje práce!
- ...jeho obličej... - Se mnou bude škola hrou!
Ano, vypadá jako úchyl.
Viděli jste toho nového učitele?
- Bude náš nový třídní! - Fakt?
Vypadá jako zločinec.
Často se mu posmívají.
S obličejem si nejsem jistý, ale jinak se zdá milý.
- Vypadá jako sexuální násilník. - To teda jo.
Ty taky.
A dost! Nemůžete soudit lidi podle vzhledu.
Hairo!
Přeháníte to. Je to vážně neslušné.
Kuboyasu!
- Tak my jsme neslušní? Vždyť je to úchyl. - Nemusí to tak nutně být.
Pěkní nezdvořáci.
To by stačilo.
Každou chvíli by tu měl být.
Tady je to. Jsem tak nervózní.
Možná nebudu moct popadnout dech a začnu se červenat.
Už jde!
Nesmí si mé nervozity všimnout.
Musím zůstat v klidu, vstoupit pomalu...
a usmívat se!
- Jasný úchyl! - Stoprocentně.
Co je? Jsou nějak potichu.
Stalo se něco?
Ne! Přestaňte, vy zvíře!
„Zvíře?“
Je přesným opakem učitele.
Je snad nervózní? Jak bych ji uvolnil? Už vím.
Nemusíš mít strach, Yumeharo.
Jak víte, jak se jmenuju?
Vždyť jsi moje studentka.
Týden jsem se učil nazpaměť, jak se jmenují.
Znám jména všech čtvrťáků.
On si o mě něco zjišťoval?
To není zrovna správné.
Nejen tvoje jméno, ale i adresu.
Radši hned přestaň.
To ne! Nechám se přeřadit do jiné školy!
Neplaš, Yumeharo! Pane Iguči, musím s vámi mluvit!
Aha, už je mi to jasné.
Často slýchám, že vypadám podezřele nebo perverzně.
Úplně jsem na to zapomněl.
- Omlouvám se! Špatně jsme vás odhadli. - To je v pořádku.
Věřím, že neumístíte do dívčí šatny skrytou kameru.
Děkuju... Cože? Co si to o mně myslíte?
Počkat. Vím, že mě lidé často špatně odhadnou,
ale podívejte se na mě znovu, a pořádně. Vypadám jako lhář?
To měl být jeho nejupřímnější pohled?
Jestli mě poznáte lépe, už vám úchylně připadat nebudu.
Mé jméno je Takumi Iguči a je mi 25 let.
Moc to nevylepšil.
Učím teprve tři roky.
Úchylák...
Úchyl.
Doufám, že budeme něco víc než učitel a žáci.
Přestaňte s tím sexuálním obtěžováním!
Nevěděl jsem, jak něco může vyznít různě podle toho, jak kdo vypadá.
Držte se od Teruhaši na sto metrů daleko!
Neříkala jsem... Sto metrů?
Ani nemůže být ve třídě.
Držte se ode mě dál!
- Jsme spolu ve třídě. - Jdete pozdě.
Nechci, aby došlo k nedorozumění.
Nendó a Saiko!
- Kdo sakra jste? - Vypadáte legračně!
Ty taky.
Pan Šima má na starosti 2. třídu. Já jsem ode dneška váš nový třídní.
Jdete o dvacet minut později.
Promiňte. Honil jsem kočku.
Prominete mi to pro tentokrát?
- To je pohled! - Je to pitomec, ale nahání mu strach.
Začíná být nervózní.
Pět nebo deset minut lze prominout, ale ne dvacet.
Nedá se nic dělat.
- Fajn, pokračujme, kde jsme skončili. - Tohle je moje přivítání.
Na toho troubu se vykašlete, ale mně byste měl poslouchat.
- Pro tentokrát ti prominu... - Já to věděl.
že ses snažil si mě koupit.
Nebudu ti nadržovat. A jdeš pozdě.
Promiňte, pane Iguči!
Dokonce ani Saiko na vás neplatí! Jste nejlepší!
Konečně ho pochopili.
Bez problémů! Jsem moc rád, že jste mě přijali.
Možná to přece jen bude chvíli trvat.
Budeme pokračovat, kde jsme skončili...
POLÍZANICE PŘI LÉKAŘSKÉ PROHLÍDCE
Když jsem proti němu stál tváří v tvář, hned mě napadlo,
že je stejný jako já!
O tom není pochyb.
- Taky podivín od přírody! - Chyba.
Jak už jsem předeslal, dnes jsou na programu lékařské prohlídky.
Dívky nejprve vyšetří sestra v ošetřovně.
Přestaňte myslet na to samé.
To je otrava, co?
V tom jsme s Nendóem zajedno.
Stůj v klidu. Saiki měří 167 centimetrů.
Vůbec jsi nevyrostl.
Jak ty to můžeš vědět, příšero?
Teď já.
Brada.
Nendó má 191 centimetrů.
Jak to, sakra? Stejně jako loni?
No jistě, zasekli jsme se v časové smyčce.
Jak jsem už vysvětloval, abych předešel výbuchu sopky,
otočil jsem čas na Zemi
a i lidé procházejí jednou za rok obnovou.
Žádná živá bytost na planetě tedy nestárne ani neroste.
Kaidó měří 158 centimetrů.
Já se scvrknul?
Chybička se vloudila.
Zkuste to znovu!
Brada!
- Sto padesát osm. - Někdo to na mě narafičil!
Všichni proto mají podobný výsledek jako loni.
Nikomu to ale nepřipadá zvláštní,
protože ovládám jejich mysl.
Přestaň se smát, hovado!
- Hele, pan Úchyl. - A co?
Jen by mě zajímalo, co dělá.
Přestaň mu tak říkat.
Zdá se, že má naspěch.
Hele, co si o něm myslíš?
- Má srandovní tvář. - Ne o tváři, o povaze!
Nendó, Kaidó, přeměříme si vás vsedě.
Ukažte, co vám udělá brada.
- Co to bylo? - Ozvalo se to z budovy školy.
Zdá se, že tu máme šmíráka.
Je Teruhaši v pořádku?
- Nestalo se jí nic? - Co je s ní?
Naše Teruhaši!
Starejte se i o ostatní dívky.
- Viděl někdo něco podezřelého? - Podezřelého?
To on!
To snad ne!
Chtěl mě vidět nahou, i když se mu to nepovedlo!
To tomu voyerovi neprojde!
- No jo. - Hodně štěstí.
Copak vás to nerozčílilo?
Kde jste byl?
Měli jsme tu šmíráka!
- Opravdu? - Chytněte ho!
Měl namířeno k ošetřovně.
To nemůže být...
Správně. Nech si to pro sebe.
Jen to zkomplikuješ, protože...
Ten muž před ošetřovnou byl totiž pan Iguči.
Jen šel okolo.
Nešmíroval.
Jen potřeboval na záchod. To je ale patálie.
- Musíte toho šmíráka chytit! - Ale má vlastně štěstí.
To je prasák! Je mi z něj zle!
Nemá tušení, že tím voyerem je on.
Kdyby ano, vytáčel by se, oni by z něj udělali úchyla a poslali ho za mříže.
Takže je lepší to nechat být. Nic neříkej, Kaidó.
- Udělám, co budu moct, abych ho chytil. - Vás taky.
Bude toho šmíráka hledat? Tak to nakonec nebyl on?
- Spoléhám na vás. - Nechte to na mě!
Musím zas na záchod.
Mám špatné svědomí, že jsem ho podezíral.
NEBLAHÉ PŘÍZNAKY
- Potí se! - Jen potřebuje na velkou.
Teď to vypadá, že něco tají!
Že musí na velkou.
- Musím zjistit, co skrývá. - Najdeš leda tak prd.
- Musí se vším ven. - Zjistíš prd.
- Počkej. - Saiki?
- Zachránil... - Zase máte namířeno do ošetřovny?
- Neměl! - Cože? Zase?
- Vůbec jsem v ošetřovně nebyl. - Šel tam zase?
Šel jste tam při prohlídkách.
Šel jsem jen na záchod.
- Nendó se musel splést. - Ano, pan Iguči u toho nebyl.
- Tak do ošetřovny? - Panikaří!
Pane Iguči, musíte nám to vysvětlit!
Nakonec to tak stejně dopadlo.
Jediné, jak mu teď můžu pomoct je... Zvládne to.
Sakra! Zatáhli závěsy.
Počkat. Závěs je málem zvednutý? Je odhrnutý! Hej! Co to sakra...
Bože. Nemůžu se na to dívat.
Jen prošel okolo.
- Cože? Kde to jsem? - Promiňte, pane Iguči!
- Moc mě to mrzí! - To nevadí, děti.
Skvělá práce, kámo. Zachránils mu život
tím, že...
Já... Promiňte.
ses obětoval.
NÁVŠTĚVA U KAMARÁDA, RODIČE NEJSOU DOMA
Mám hlad.
- Co takhle dát si nudle? - Bezva nápad!
- Ramen nudle? - Jo, pojď s námi, jestli chceš.
- Ne, dnes vynechám. - Opravdu?
- Určitě? - Jo, nemám peníze.
Jak to? Myslel jsem, že máš brigádu.
Někdo mě ráno požádal o půjčku.
- Podvedli tě? - Okradli?
Ale ne.
Na ulici brečel takovej fracek.
Našel přejetou kočku, ale neměl na to, vzít ji k veterináři.
Tak jsem mu dal všechno, co jsem měl.
To je ale dojemné!
Zvu tě.
- Co je? - Co se dělo pak?
Šel jsi s tím klukem k veterináři?
- Proč? - Dítě nemůže jít k veterináři samo.
Dítě? Byl to pořádný chlapák v křiklavém triku a s vojenským sestřihem.
Nejdřív to dopověz!
- Tak to nebyl fracek! - Určitě ne, s takovým sestřihem!
- V tom případě tě nezvu. - A co zajít ke mně?
Rodiče nejsou doma a můžu udělat instantní nudle.
- Vážně? - To zní dobře.
Ne, díky.
Počkat, moji rodiče jsou vlastně taky pryč.
- Dnes máme výročí. - Dnes budeš večeřet sám.
Stejně jsem chtěl jíst venku.
- Jdeš s námi, ne? - Tak jo.
Tady, to je můj dům. Dřív patřil prarodičům.
Můj táta byl v gangu, takže hodně lidí nás nemá rádo.
Jeho vlasy...
Ale ty, co lezli přes zeď, zbil.
Pojďte dovnitř. Tohle je můj pokoj.
Pěkně punkový.
Udělejte si pohodlí. Jdu připravit ramen nudle.
- Ale kam si máme sednout? - Hej, proč tu stojíte?
- Pojďte sem a sedněte si. - Ten se sem hodí.
- Já můžu sedět tady. - Taky hraje svoji roli,
poskoka.
To je tak kýčovité, jak z nějaké gangsterky.
Ty jsi tu taky poprvé?
Byl jsem v garáži, ale vevnitř ne.
Tady bude legrace.
- Hej, nesahej na ně bez dovolení. - Ale...
- Nic moc k vidění tu není. - Přestaň tu slídit!
Mně se zdá, že je tu k vidění dost.
A co tenhle šuplík?
Přestaň, nebo...
Co je tohle? Hej! Proč jsi ho zavřel?
- Sklapni a přestaň tu čmuchat! - Dobrý tah, Kaidó.
Nic jsme neviděli.
To je jeho album?
Říkal jsem ti, ať nečmucháš.
To je mrňous!
I Aren byl kdysi batole.
Tohle by snad nemělo vadit.
- Neboj, to ti neublíží. - Máš pravdu.
Co mají za lubem?
Podíváme se, kdy začal jeho pád.
Jo. Není moc malý?
Šlo to s ním z kopce už ve dvou měsících!
CHCE NAKOUKNOUT
On za to nemůže. Zdědil to po rodičích.
- Vypadá normálně. - Máš pravdu.
- Tady mu jsou dva. - Je to jen tahle jedna fotka.
- Tříletý. - Začíná mít dlouhé vlasy.
- Tady první den ve školce. - Od školky?
- Je pankáč už od školky. - To bych nečekal.
- Co to děláte? - Arene! To ne...
Ramen nudle jsou hotové.
Kde jste to album našli?
- Promiň, že jsme se dívali bez svolení. - To nevadí.
V žádném případě ale nesmíte otevírat druhý šuplík.
- Ten... - Ani jsem nevěděl, že tam nějaký je!
Vyvolává to vzpomínky. Byl jsem tenkrát tak sebestředný.
- Dal ses na scestí brzy. - To musela být práce rodičů.
Oba byli mafiáni, takže jsme měli dost potíží.
- Z táty šel strach. - A bylo všechno v pořádku?
Byl drsný, ale nic zlého mi neprováděl.
Byl šéfem gangu,
ale srovnal se, ještě než jsem se narodil.
Přestal si vyčesávat vlasy na rockera, aby mohl začít dělat seriózní práci.
Nebere už život na lehkou váhu.
Nikdy bych mu to neřekl, ale vážím si ho.
Aha. Ale dneska tu není, že ne?
Neboj.
Už delší dobu není žádný drsňák.
Byl v gangu, ale už dávno není ten prevít, se kterým se Nendó setkal.
- Jsem doma. - Tady ho máme.
- Dnes jsi doma brzy. - Máš návštěvu, Arene?
Představím ti je.
Těší mě!
REAN KUBOYASU VĚK: 36
- Nazdárek. Rád vás poznávám! - Buduje kariéru.
Ahoj, vás jsem potkal ráno.
To jsi ty! Díky, žes mi pomohl.
To ty sis od něj půjčil peníze?
Jasně, není zač. Byla ta kočka v pořádku?
Jo, je dobrá! Vrátím ti ty peníze.
Tvůj kamarád je pašák, Arene!
No, to jo...
Nemohli si pomoct, ale měli z toho smíšené pocity.
POKUS O DEBUT V ČASOPISE JUMP
KAIDÓŮV DŮM
Bratr se chystá na tajnou schůzku se svými podřízenými.
Snad mu nebude vadit, když budu na jeho stínové schůzce hlídkovat.
- Hele, to není správné. - Podívejte se na tu knihu.
- Už to chápu. - No jo.
- Hotovo! - Je to perfektní!
- Arlong z One Piece. - Dělejte si úkol.
Nebo půjdu domů.
Předstírám, že ho ještě nemám, abyste nemohli opisovat,
ale už ho mám hotový.
Kreslení ti vážně jde.
Mohl bys kreslit manga komiksy.
Není to tak jednoduché!
I když umím kreslit, psát příběhy ne.
Cože?
Já jo.
Ach jo, ti ten úkol nikdy nenapíšou.
Arene, uděláme mangu společně!
Mně totiž kreslení moc nejde.
Vážně?
Hej, co to tady chystáte bez mého souhlasu?
Vážně umíš napsat příběh?
Jo, ale po svém.
Tohle je moje poslední práce.
Jmenuje se Noc černého draka.
To zní na draka.
Je toho 13 sešitů,
takže jako manga by to vydalo na 42 dílů.
To je jako Dragon Ball.
Příběh má autobiografické prvky.
Neměl by být tak dlouhý.
Dobře, kouknu se, jestli za něco stojí.
Na planetě Avante všude probíhá vyhlazování.
To není autobiografie.
Avante bylo kdysi mírumilovné místo, kde 18 lidí, zvaných „Iluzivní mudrci...“
...lidé žili ve strachu za bariérou zdi zvané Život.
...jak se psalo v proroctví mudrce zvaného Rohm,
efekt Života bude ztracen...
Nicméně, Eria byla napadena Skeltonmany.
Byla zachráněna tajemným chlapcem jménem Kaito.
Tak co tomu říkáte?
- Pojďme se pustit do úkolu! - Co je?
Jsme tu kvůli tomu, ne?
To mi k tomu nic neřekneš? Co ty, Saiki?
Hej, dívej se na mě! A co ty, Nendó?
Pamatuju si, že nějaká planeta na „A“ byla v nebezpečí.
Nevzdávejte to hned na začátku!
Jsem v šoku. Mořil jsem se s tím tři roky, a vaše reakce jsou jen negativní.
Mě šokuje, že jsi tím strávil tak dlouho.
Ne, počkejte!
Ten příběh ještě neskončil.
Má nečekané rozuzlení!
Jaké?
To vám říct nemůžu.
To budou koukat, až zjistí, že Kaito je Skeltonman.
Co když je Kaito Skeltonman? Je to moc trapné?
To teda jo. A pěkná nuda. To už jsem ze seznamu možných konců vyškrtl.
Tak jaký to bude mít závěr?
- Pojďme dělat ten úkol. - Co je?
Už vím! Kaito není Skeltonman, ale ten druhý soupeř, z Edenu.
Je to tak! Jak jsi to věděl?
Šune, ten příběh podle mě není zlý.
Kdyby byl hlavní hrdina Skeltonman, nebyl by tak dobrý,
ale jestli je Edeňan, má to šťávu.
Jo.
Už vím! Patří do skupiny, která byla od hlavního Edenu oddělena,
a Skeltonmani po něm půjdou, aby Eden znovu sjednotili!
- A pak? - Začíná se do toho dostávat.
To je dokonalý Eden. Hlavní hrdina s hrdinkou si to začnou uvědomovat.
Kéž bych nebyl tady! Lidé a planeta, kterou miluji!
Je to milostný příběh bořící rasové bariéry. Skvělé, Šune!
- Jo... - Můžu si Kaita nakreslit?
Ano, prosím! Črty postav jsou důležité.
Co tohle?
Proč ten rockerský účes?
Není to cool?
Ale Kaito není ten typ...
Je to vymyšlené, řekněme, že mu tak rostou.
Já bych nechtěl, aby tak vypadal hlavní hrdina.
- Můžu to změnit, jestli chceš. - Fakt?
- Stejně se do toho pustíme. - Jo, na úkol není čas.
- Budeme tvůrci manga komiksů! - Tvůj táta je redaktor.
Jen tvoje mylná představa.
- Poprosme ho, ať si to přečte. - Jump...
Cože? Jump?
Jo. Dobře.
- Promiň, Saiki. Jen kdyby náhodou, víš? - Tátův časák je jejich poslední možnost.
No, každopádně brzy narazí na tvrdou realitu.
- Sklapněte, pitomci! - Kaidóova sestra.
Sora!
Neměli byste se učit?
Promiň. Už budeme potichu.
- Co je to? - To je...
- Chtějí prorazit s mangou. - Neříkej jí to!
Vy jste fakt ztracené případy. Jen chcete uniknout realitě.
A ten příběh není ani trochu zajímavý.
Jak chcete tvořit mangu, když ani nezvládnete dodělat úkol?
Tak dobře, jdeme na ty úkoly.
PROSÍM VSTUPTE A BAVTE SE
PŮLNOČNÍ MLSÁNÍ
Tento pořad byl vytvořen pro ty, co rádi mlsají.
Vaše sladká chvilka, to je Půlnoční mlsání.
Už to začalo.
Tenhle televizní pořad představuje vybrané sladkosti.
Těším se na něj tak moc, že půl hodiny před jeho začátkem takhle sedím.
Už mockrát se ozvaly stížnosti na jeho pozdní vysílací čas,
ale já mám rychlé spalování, takže mi to nevadí.
Jsem zvědavý, co ukážou dneska.
Naším dnešním hostem je herec Tooru Mugami.
Dobrý večer.
Tvůj obličej mi právě zkazil mou sladkou chvilku.
Jste na sladké, pane Mugami?
Abych řekl pravdu, moc ne.
Tak proč lezeš do tohohle pořadu? Tihle sourozenci mě nepřestanou štvát.
- Nemám sladké rád. - Bratr Teruhaši!
Ale moje sestra sladkosti zbožňuje.
Ví se o vás, že svou sestru máte moc rád.
Ano, a proto bych jí rád pověděl o nějakých laskominách.
Tak pozor! Jeho city jsou víc než jen bratrské.
Co na ní máte nejraději?
Těžko říct.
Bráško...
Zaprvé je to nejhezčí dívka pod sluncem.
Její vlasy, tvar uší i hlas nemají konkurenci.
A jak voní, její čistá pokožka, ruce, prsty a konečky prstů...
Moc jsem se zaměřil na vzhled.
Moc se mi samozřejmě líbí i jaká je.
Třeba že je na všechny milá.
A záleží jí na rodině. Je chytrá, zdvořilá, bere ohledy na ostatní,
- ale někdy vyžaduje péči. - Moc dlouhé.
- Myslím, že to stačí... - Co to je za šou?
„Půlnoční Teruhaši?“
Promiňte, ale tohle je pořad o sladkostech, takže...
Chcete snad říct, že sestra není sladká?
Není. Nebo ano?
Ale její úsměv je sladší než všechny sladkosti světa.
- Opravdu? - To se nepovedlo.
Už se na to nechci koukat. Jdu do postele.
Dobře, začněme ještě jednou. Naší dnešní laskominou je kávové želé.
Cože?
- Dnes navštívíme tuto cukrárnu. - To snad není možné!
Tak na to se musím kouknout.
To je kávové želé, náš vyhlášený zákusek.
Když je rušný den, objedná si ho tu tak 300 lidí.
Co je to za cukrárnu?
Podívejte se, jaký má tato lahůdka krásný tvar.
Lžička se do něj noří jako do másla.
Třpytí se jak drahokamy.
Jak vám chutná, pane Mugami?
Co ty tam děláš?
Pan Mugami nás navštívil, aby zákusek okomentoval.
To si mohl odpustit.
Jaký je, pane Mugami?
- Ptáte se mě? - Koho asi?
- Je to mňamka. - Dost strohé!
Neumíš mluvit o ničem jiném než o sestře?
To bylo ale překvapení. Navštívil jste to místo za nás.
Ano.
Ale jeho recenze byla dost chabá.
A co je to tedy za kavárnu?
Máme zde stejná kávová želé jako ta, která jste měl v cukrárně.
- Vypadají dobře. - Pusťme se do nich.
- Já už to ochutnal, takže nemusím. - To se nedělá!
- Já vím, ale přece jen... - Můžu si ho vzít s sebou?
Dělej svou práci, buď tak hodný.
Prostě ho vystřihněte.
Jak vám chutná, pane Mugami?
Mňamka, jako předtím.
Když si dám sousto, v ústech cítím plné kávové aroma
a nádhernou harmonii bohaté a lahodné chuti.
- Je tak dobré. - Jen čte, co mu napsali.
- A ty jeho poznámky jsou příšerné. - Děkuji vám.
- Zde jsou informace o podniku. - Konečně!
- To je lahoda. - Cukrárna se jmenuje...
- Netušil jsem, že chutná tak skvěle. - ...a nachází se v...
- Měl bych jí něco nechat. - Otevírací doba...
Zavři mu pusu.
A ti, kteří náš pořad sledují,
mají kávové želé za polovic!
Tam musím zajít!
Stačí jen u kasy říct: „Zbožňuji pana Mugamiho“.
Tak to ne.
A pan Mugami má ještě poslední informaci.
Ano, můj film...
Totálně mi pokazil sladkou chvilku.
- Kokomi... - Děsivé.
Co to děláš? Nemůžeš dál bez pozvání.
Zase jsme se s Kokomi pohádali.
Řekla mi, abych o ní do televize nemluvil.
Co budeš dělat, když mi dají roli v ranním seriálu?
Nechci se o Kokomi s nikým dělit.
Dobře. Příště o tobě nebudu mluvit jako o sestře, ale jako o přítelkyni.
A dost!
Myslím, že by to agentura nepřipustila.
Každopádně teď běž domů.
- Tebe jsem vážně vidět nechtěl. - Co s nimi?
Všechny ty želé jsem koupil Kokomi,
ale vrazila mi je zpátky, že je nechce.
Co s nimi udělám?
- Zbožňuji pana Mugamiho. - Pomůžeš mi?